Hun er hos lægen.
- Hvem er? - Den lille pige inden ved siden af.
Jeg ved dog ikke hvorfor. Jeg har hørt, at de har stoppet hendes behandling.
- Behandling? - Hun har leukæmi.
De fandt det for et par år siden, stakkels pigebarn.
Er det hende?
Ja.
Hvad er nu det?
- Det er min mor! - Din mor?
Kom nu.
Hej.
Hvad laver du her? Du kan ikke være her.
Jeg drikker ikke.
Men hvis du ikke danser med mig, så begynder jeg måske.
Bridget.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke, jeg er ked af det.
- Er det blåt, som den der? - Nej, slet ikke.
Slet ikke?
Det der er fodbremsen.
Nu slipper du meget langsomt.
Meget langsomt.
Slap af. Rolig nu.
Husk at styre. Det er fint.
Pas på æselet. Ingen æsel.
Hvad så, Roberta, hvad kan du bedst lide ved at arbejde her hos Wallmans?
Det betaler regningerne. De fleste af dem i hvert fald.
Jeg arbejder også deltid over hos Sweet Shoppe på den anden side af vejen.
De har en af de -
- blender maskiner, du ved, til at mikse drinks -
- og når jeg keder mig -
- så eksperimentere jeg.
Eksperimenter? Det er så sejt.
- Her, sæt den i. Undskyld tiden. - Det er okay.
Hvad er dit bedste miks indtil videre?
Det ved jeg sørme ikke...
Jo, der var en den anden dag, den blev rigtig god.
Der var praliné, blåbær og en hel masse grahamskiks i.
Lækkert. Kender du Baskin-Robbins?
De hyrer nogle is-forskere -
- som får til opgave at opfinde tre nye smagsvarianter om måneden.
- Virkelig? - Ja.
Ved du, hvem der ville være god til sådan noget?
Du.
Tror du?
Åh, sørens! Jeg må tilbage til arbejdet. Duncan får et føl på tværs.
Ses senere.
Undskyld.
- Jeg ved, du hader, når jeg blander mig. - Det er okay.
Det var ikke min mening at ødelægge hele interviewet.
Det gjorde du heller ikke. Du var god.
Hvem har fortalt dig det?
Fortalt mig hvad?
- Du har fundet ud af det, ik'? - Vi har stadig tid til et interview mere.
Det hedder leukæmi.
Ja, jeg vil gerne med.
Men spørger du kun, fordi du har ondt af mig?
Det ved jeg ikke.
Måske.
Okay.
Vi løfter bare sømmen op, så er den perfekt.
- Du ser skøn ud. - Den er flot, mor.
Carmen?
Carmen, så er det dig, søde.
Hvadbehager.
- Jeg ligner en luder. - Åh, Gud.
Jeg er sikker på, at Barbara kan ordne det for dig.
Op på stolen.
Lad os se engang.
Vi skal have den lagt lidt ud her.
Ja, ja. Meget ud.
Og forhåbentlig kan vi skaffe noget mere stof.
Og her... Ja, den har virkelig brug for nogle ændringer her.
Faktisk, så tror jeg det vil være nemmere at starte forfra med den her.
Okay, fint.
- Må jeg tage den af nu? - Ja. Selvfølgelig, skat. Gør du det.
Barbara, det er jeg frygtelig ked af.
Jeg vidste ikke, hendes far var så langt fra, da han gættede hendes størrelse.
Normalt så kan en standard prototype bruges som platform, men i dette tilfælde...
Hvad med et langt korset til hende?
- Ja, det kunne klemme det ind. - Nemlig, smukt.
Det er et bryllup, og jeg vil have det til at se ens ud.
- Jeg mener, vil hun ligne Krista? - Helt sikkert.
Bare overlad det til os.
Vi ordner sømmen på Kristas -
- og starter forfra med den anden.
Carmen.
Den andens navn er Carmen.
Carmen.
Ved du hvad? Bare glem alt om kjolen.
Vi kan bare sige til alle, at Carmen er puertoricaner.
Og det aldrig faldt jer ind, at hun måske var bygget anderledes.
Eller at, modsat du og din datter, hun har en røv -
- som skrædderen ikke havde nok ruller af stof til at dække.
Eller endnu bedre, bare fortæl alle, at der er ingen Carmen.
Carmen eksisterer ikke.
Carmen, skat. Carmen!
En, to, tre!
Okay, de damer, så er det tid til at tage os sammen.
Vi har sikret os en plads i slutspillet, så vi bytter lidt rundt på pladserne.
Wendy og Karen på midtbanen, Bridget er sweeper.
- Hvad? - Du hørte mig.
Jeg vil ikke se dig komme over midten, forstået?
Kære Lena, da jeg fik dit brev, så skreg jeg i ca. 10 minutter.
Så du har fundet dig lækker fyr, hva'?
Det har jeg også. Han hedder Eric.
Fik jeg nævnt, at han er en af trænerne og 100% forbudt område?
Men jeg er ligeglad.
Jeg har aldrig ville have noget så meget i hele mit liv.
Jeg venter stadig på, at Carma-poochie-ay sender mig bukserne.
Og i mellem tiden kaster jeg al min opsparede energi i fodbold -
- selvom det kun ser ud til at skaffe mig flere problemer.
Hvad skal jeg sige? Jeg er besat.
Og som vi alle ved, så kan besatte piger ikke ansvarlige for deres handlinger, vel?
Aflevér, Vreeland!
Hej.
Jeg så, du så mig spille i dag. Hvad syntes du?
Jeg ved ikke, om jeg har set en -
- med så meget intensitet -
- nogensinde.
Det kan godt være, jeg blærede mig en lille smule for dig.
- Kun en lille smule? - Ja.
Nej.
Det er mere end det.
Du skræmmer livet af mig.
"Selv-fikseret grænsende til hensynsløs."
Hvad?
Det kaldte skole psykologen mig.
Efter min mor døde, mente et par af lærerne -
- at, jeg ved ikke rigtig, jeg trængte til at blive evalueret eller noget.
Så jeg mødtes med en mand.
Jeg snakkede, og han skrev.
Jeg har aldrig fortalt nogen det før.
Okay, Bridget.
Nej, lad være med at sige noget.
Ikke nu, okay?
Kom, så løber vi om kap.
Værsgo.
- Har du en nøgle, skat? - Nej.
- Det ser ikke ud til, at der er nogen. - De er sikkert ude og lede efter mig.
- Men jeg skal nok klare den, tak. - Okay.
Det smager virkelig godt.
Hej, det er Tibby. Her kommer bippet. Håber du ved, hvad du så skal.
Tib, det er mig, det er Carmen. Jeg kommer hjem.
Alt gik galt, og jeg flippede ud. Jeg er ligeglad, og...
Jeg har bare fået nok, og jeg kan ikke blive her -
- derfor ringede jeg til dig, fordi jeg vidste du...
Vidste du ville forstå.
Ved du, hvad jeg bedst kan lide ved stjernerne?
Men ser op på dem, på dem alle deroppe -
- og man ved bare, at der må være noget mere end...
Livet?
Det må der være.
Er du bange?
Ikke for at dø, nej.
Det er mere det, at jeg er bange for tid.
Og ikke have nok af den.
Tid til at finde ud af, hvem jeg skal være -
- for at finde min plads i verden, før jeg forlader den.
Jeg er bange for, hvad jeg vil savne.
Hvad?
Ingenting.
Bridget får bare alt til at lyse op. Hun gør alting meget sjovere.
Og Carmen er genial, men hun ved det bare ikke.
Og Tibby...
Tibby går ligesom sine egne veje.
Jeg er jaloux på hende.
Hvorfor?
Fordi hun ved, hvem hun er.
Gør du ikke det?
Det ved jeg ikke.
Jeg tror, jeg ved, hvem jeg vil være.
Det du sagde den anden dag, det med at jeg var bange?
Det er svært at forklare.
I hele mit liv har alle altid -
- på en måde set mig på en bestemt måde.
Og jeg gjorde ikke... Jeg gør ikke...
- Nej, det er okay, jeg forstår. - Gør du?
Ja.
Nogle mennesker viser deres skønhed -
- fordi de vil have, verden skal se den.
Andre prøver at gennem deres skønhed -
- fordi de vil have, verden skal se noget andet.
Og hvad ser du?
Alt.
Kære Bridget -
- jeg prøvede vist at narre mig selv til at tro, at når bukserne kom -
- så ville de gøre alting bedre.
Jeg mener, jeg bebrejder ikke dem, for det der skete, men...
I hvert fald, så håber jeg, at de bringer dig mere held, end de gjorde mig.
Og endnu mere end det, Bee, må de give dig sund fornuft.
Jeg ved, det lyder kedeligt -
- men tro mig, fra friske erfaringer -
- en lille smule sund fornuft er ikke nogen dårlig ting, Bee.
Bær dem godt. Kærligst Carmen.
Din far ringede.
Han ville sikre sig, at du kom godt hjem.
Jeg er ked af det, skat. Jeg vidste, det ville ske.
Mor, helt ærligt.
Nu ved du, hvorfor jeg var så bange for, at du tog af sted.
- Jeg vil ikke sige, hvad sagde jeg, men... - Så lad være.
- Morgen. - Sover du aldrig?
- Hvorfor det? - Denne er lige kommet til dig.
Åh, Gud, så kom de endelig.
Hvad kom?
Er I klar over, hvad det betyder?
- At du omfavner et par bukser? - De her er ikke bare bukser.
De får ting til at ske.
Fedt.
Jeg havde det som om, jeg var med i et Tosse-show, som hed "Blondinernes verden".
Og gæt hvem der var tossen.
- Så slemt var det vel heller ikke. - Det var det. Det var forfærdeligt.
Okay, Paul, han tier stille. Han siger ikke et ord.
Og Krista, hun er bare en kæphøj lille -
- møg so.
Og hende og hendes mor er som solskinstvillinger på lykkepiller -
- undtagen når, Gud forbyde det, noget går galt med bryllupsplanerne.
Fordi, Tibby, jeg tror ikke, der var en eneste samtale -
- som ikke handlede om blomster eller hors d'oeuvres menuen -
- eller gæstelisten eller dugene eller...
Jeg er sikker på, de bare er spændte.
Nej, Tib, gider du godt lade som om, at du er på min side?
Det handler ikke om at tage side, Car.
Der er værre ting end din far, der gifter sig.
Han kunne selvfølgelig have håndteret det bedre...
Tibby, han har slet ikke håndteret det.
- Fortæl ham det. - Hvorfor skal jeg gøre det?
Du skulle heller ikke være nødt til at kaste sten efter ham.
Jeg kastede heller ikke sten efter ham, jeg kastede den efter dem!
De er problemet, Tibby. Det er dem, som ødelægger alt.
Og hvorfor giver du mig denne ultra kritiske belæring -
- om at behandle folk ordentligt -
- når du selv går rundt og råber: "Fuck verden" -
- fordi det er nemmere end at forholde sig til noget?
Jeg tror, hun er for meget i solen.
Du har sikkert ret.
Jeg går en tur og får noget frisk luft.
Kan du ikke blive en uge mere?
Min skole starter på mandag. Jeg er nødt til at rejse.
Jeg...
Jeg har det bare som om...
Jeg ved det.
Også mig.
Jeg elsker dig, Lena.
Hvad laver du? Stop!
- Lena! - Kostas!
Lena!
Han gør dig fuld.
Det var ingenting! Vi dansede bare!
Du gav mig et løfte. Betyder det heller ikke noget for dig?
Betyder det ikke noget at knuse hjerterne -
- på dem som elsker dig?
Kalder du det ingenting?
Undskyld.
I livet -
- er familien den dyrebareste gave, som vi er givet.
Den mest hellige.
Hvis man viser den ryggen -
- så er det virkelig, at man intet har.
Det skete præcis, som jeg altid har forestillet mig, det ville ske.
Så hvorfor har jeg det på denne måde, Lena?
Hvordan kan noget, som skulle få en til at føle sig hel -
- ende med at efterlade en så tom?
Jeg ønsker så meget, at jeg kunne snakke med min mor.
Jeg har brug for hende -
- og det skræmmer mig.
Jeg har sagt, at jeg ikke kan babysitte i dag. Bailey og jeg skal interviewe...
Bailey er på hospitalet, søde. Hendes mor ringede.
Skat, hun har det ikke så godt.
Det er Bethesda Mindedag. Jeg prøvede at ringe til dig.
- Kom, så kører jeg dig over til hende. - Det er okay, jeg...
Jeg tager forbi, hvis jeg har tid.
Men, hvis man er i gang med at skyde egern eller sådan noget...
Jeg er sur på min far.
Hvorfor er det så svært for mig at sige, Tibby?
Jeg har ikke svært ved at være sur på dig.
Det har jeg lagt mærke til.
Undskyld.
Det må du undskylde, Tibby. Det, jeg sagde, var ikke pænt.
Det var grimt, og det er jeg ked af.
Måske er det nemmere at være sur på nogen, man stoler på.
Hvorfor? Hvordan kan det være?
Fordi man ved, at de altid holder af en uanset hvad.
Din mor fortalte mig om din veninde Bailey.
Ja. Bailey.
Hun er ikke rigtig min veninde.
Altså, du ved... Jeg mener, ja...
En smule. Men hun er kun 12.
Dine breve, de fik hende til at være...
Hun driver en til vanvid.
Vi er i gang med et interview, okay? Snakker med folk -
- og så hopper hun pludselig ind og stiller nogle spørgsmål.
Hun spørger dem til alt i deres liv -
- som om hun prøver at lære dem at kende eller noget.
Bliver hun rask igen?
Det ved jeg ikke.
Lena Kaligaris?
Papou.
Jeg har noget, jeg vil sige dig.
Du kan lade som om, du ikke forstår mig, men jeg ved du gør.
Alle har altid sagt til mig, at jeg ligner Yia Yia -
- at jeg har hendes ansigt og hendes smil -
- men hvad ingen ser er -
- at der er en helt anden side af mig, som er ligesom dig.
Stille og stædig og bange for at vise for meget.
Og så mødte jeg en, som ændrede alt -
- og han viste mig, at jeg kan tage en chance, selv om det kun er for et øjeblik.
Lena...
Du havde det samme øjeblik en gang, da du mødte Yia Yia.
Og du risikerede alt for den.
Det var din chance, Papou. Og jeg beder om at få min nu.
Gå.
Kostas!
Jeg troede, jeg aldrig skulle se dig igen.
Jeg elsker dig.
Hvad skal der være i denne æske?
Jeg er straks tilbage.
Hallo?
Far, det er Carmen.
Jeg er glad for, du ringede.
- Jeg ville bare... Jeg ville... - Det er okay. Du behøver...
Du behøver ikke undskylde, skat. Du var sur. Jeg ved det.
Nej, far, du ved det ikke.
Det er sådan, at du aldrig har vist det -
- fordi jeg aldrig har været i stand til at fortælle dig det.
- Fortælle mig hvad? - At jeg er sur på dig, far.
Det hele her. Om dig og Lydia og børnene...
Det er min skyld.
Jeg skulle have fortalt dig om dem noget før, og det er jeg ked af.
Ja, du skulle have advaret mig, men det er mere end det.
Det er på grund af, at du har fundet dig selv en ny familie -
- og jeg har det som en outsider, som end ikke tilhører dig mere.
Det er som om, at du byttede mig og mor til noget, som du syntes var bedre -
- og jeg vil vide hvorfor. Skammer du dig over mig?
Er du flov?
Bare sig det, far, hvad har jeg gjort galt?
Hvorfor gik du fra os? Hvorfor var du nødt til det?
Og så sige til mig, at vi skal være tættere?
Men det skete aldrig.
Far, hvorfor besøger Paul sin alkoholiker far hver måned -
- men du besøger kun mig to gange om året?
Og jeg ved... Du ser bare ud til at være så glad for at være Paul og Kristas far -
- men du havde aldrig tid til at være min.
Undskyld.
Det er jeg så ked af.
Jeg ville ønske, at det var nok, far.
Hvor er din lille ven nu om stunder?
Jeg har vænnet mig til hun er her.
For et par uger siden lagde hun mærke til, at jeg havde det dårligt -
- og spurgte om jeg ville snakke om det.
Hun er ret speciel på den måde, hvad?
Kære Tibby, mit hjerte er for fuldt lige nu til at skrive om det.
Og du vil ikke tro, at jeg siger det her -
- men jeg tror virkelig, at buksernes har gjort det.
Vi havde ret hele vejen, Tibby. Bukserne er magiske.
Og jeg ved, at hvis du lader dem, så gør de det også for dig.
Kærlig hilsen, Lena.
Det var på tide, at du kom.
Hvad er det?
Det er "Dragon's Lair."
Brian var forbi i går og havde den med.
Han sagde, at det ikke var lige så godt, som det rigtige -
- men den ville i det mindste holde mig i træning.
Han hjalp mig komme til bane 10 -
- den hvor borgen er under belejring.
Fedt.
Han er en ret flink fyr, ham Brian.
Ja, det er han.
Hvor havde du dog ret, og hvor tog jeg dog fejl, men jeg...
Jeg tager fejl med de fleste, så...
Det vigtigste er -
- at du altid ændrer mening om dem.
Jeg har noget med til dig.
De rejsende bukser.
Ja. Jeg har lige fået dem. Fra Lena.
- Hende i Grækenland? - Ja.
Hun sagde, at vi havde haft ret hele tiden, at de var magiske, og...
Jeg vil ikke gå i detaljer, men jeg kender Lena -
- og når hun siger det, så betyder det -
- at det må være sandt.
Så jeg tænkte på, at måske kunne du have dem et stykke tid.
- Jeg kunne jo ikke passe dem. - Ja, det ved jeg.
Men det gør ikke rigtig noget. Forstår du?
Intet betyder rigtig noget.
Du er nødt til at tage dem, Bailey.
Okay? Du må lade dem hjælpe dig.
Så er du sød.
Jeg ved, at du er træt, okay, men du må ikke give op.
Bukserne her vil give dig et mirakel.
Du må... Du skal bare tro på det.
Men, Tibby -
- bukserne har allerede brugt deres held på mig.
De skaffede mig dig.
Du skal gøre noget for mig.
Hvad?
Lav din film færdig.
Hvorfor?
Fordi du kan.
Hallo?
Åh, nej.
Jeg skal nok sige det til hende.
Jeg har malet verandaen.
Hvad siger du til, at vi tager på Mario's og fejrer din hjemkomst?
Måske senere, far. Jeg er træt efter rejsen.
Hej, der er mig, Bailey.
Du behøver ikke bruge det her i din film eller noget.
Selv om, nu da jeg tænker over det -
- at besvime i Wallmans gør mig på en måde til en taber.
Men så igen -
- at have et prismærke i panden gør dig sikkert også til en.
Du ved, jeg ikke ved det, Tibby.
Måske er sandheden, at der er en smule taber i os alle, forstår du?
Lykke er ikke et perfekt liv.
Måske er det at flette de små ting samme -
- så som at have de her bukser på -
- eller at komme til en ny bane i "Dragon's Lair" -
- og få det til at tælle for mere end det dårlige.
Måske skal vi bare gennem det -
- og det er alt, hvad vi kan bede om.
- Hallo? - Carmen, det er Lena.
Jeg skal snakke med dig om noget.
Tager du ikke din telefon længere?
- Carmen, jeg har ikke tid... - Tib, Bridget har brug for os.
- Tib, for helvede. Åben den nu bare. - Det er jo det, jeg prøver på.
Jeg sagde jo, at lugten af junk food ville vække hende.
Vi har inviteret os selv til at overnatte.
- Men det lader til, du allerede sover. - Ja.
Jeg føler mig så træt.
Så skulle du tage og snakke med os.
Så vi -
- kan ordne det.
Dette er en perfekt pizza.
- Det er baconens skyld. - Jeg tror, det er olivenernes.
- Bacon. - Helt ærligt, I to.
- Maggie. Hvad...? - Hej, Maggie.
Maggie, nej!
Hej, ved du, hvem der ville have elsket den P, Bee? Din mor.
Ja.
Jeg kan huske en gang, da hun besluttede at lave en selv.
Hun var altid sulten efter en af hendes episoder.
Jeg sad bare i køkkenet og lavede mine lektier -
- og hun kom bare ind -
- og begyndte at lave den.
Jeg ved ikke engang, om man kan kalde det en pizza.
Det var mere som alt i vores køleskab på en rund bund.
Det mest sindssyge var, at vi spiste den.
Selvfølgelig gjorde I det.
Vi spiste hver en krumme af den pizza på cirka 10 minutter.
Ja.
Og vi grinte hele tiden.
Det var sjovt.
Jeg kan huske, jeg tænkte, at nu ville der måske ikke være flere dårlige perioder.
Måske ville hun være glad som nu for evigt.
Det er okay at savne hende, Bee.
Jeg mener, så hårdt det er at være ked over det -
- tror du så ikke, at det måske er hårdere ikke at være det?
Du forstår ikke.
Bridge...
Jeg kan ikke.
Det gør for ondt.
- Jeg ved det. - Nej, du gør ikke.
Jeg vil bare have det godt og være glad og i live.
Fordi -
- hvis jeg føler mig i live -
- så føles det ikke som om, at hun er død.
Og hvis jeg ikke er ked af det -
- så beviser det, at jeg ikke er som hende.
Bee, du behøver ikke bevise det for nogen.
Jeg mener, du har styrke i dig, som din mor aldrig havde.
Hvor meget hun end ville, så kunne hun ikke finde den.
Ja, og du har også noget andet.
Hvad?
Du har os.
Og vi vil ikke lade dig gå, okay?
Tak.
Kom her.
Kom igen.
Farvel.
Jeg vil også savne dig.
Ikke nu, Maggie.
Maggie!
Maggie! Godmorgen!
Kom her, nu! Jeg mener det!
Maggie. Undskyld mig.
Mags!
Undskyld.
Maggie.
Har du mistet dem her?
Ja, det tror jeg, jeg har.
Tak.
Hvad laver du her?
Jeg ledte efter dig, faktisk.
Vi bor på Hobart Place, ikke Street.
- Det kan være forvirrende. - Ja, det skal nok gøre det.
- Jeg er på vej tilbage til Columbia. - Det er ikke lige i nærheden.
Nej, det er det ikke.
Jeg ville bare sige, at det, der skete mellem os -
- det var min fejl.
Fejl?
Ikke fejl. Mit ansvar. Jeg burde have vist bedre. Det er bare...
Jeg bad dig jo ikke om at stoppe.
Problemet er -
- at jeg ønskede det af de forkerte grunde.
Og alle de ting jeg forsøgte at komme væk fra -
- endte med at indhente mig så meget tidligere.
Nok om det. Venner?
Okay, venner.
Når du er 20 -
- og sikkert en fodboldstjerne på et eller andet stort college -
- og der er en million fyre efter dig -
- så lov mig at give mig en chance.
Aftale.
Okay.
- Tak. - Pas på dig selv.
I lige måde.
Det er ret imponerende.
- Åh... - Ved...
Åh, Gud, Lena, der er du jo.
I er her alle sammen.
- Jeg har savnet dig så meget. - Det tror jeg ikke på.
Bee, jeg er så ked af det.
Da jeg fik dit brev, så prøvede jeg at komme tidligere.
- Kan du tilgive mig? - Tilgive dig? Hvem i helvede er du?
Jeg ventede ikke at se dig her.
Jeg troede, du skiftede mening om din fars bryllup.
Nix.
- Vi besluttede at skifte den for hende. - Ja, hvad siger I til en køretur?
- Hvad snakker du om? - Kom nu.
- Hvad? Nej. Nej. - Kom nu, du er nødt til det.
Det er din fars bryllup. Det er vigtigt, at du er der.
Hvis det er vigtigt, så ville min far selv sige det til mig.
Måske er han stadig ved at komme sig ovenpå jeres sidste samtale.
- Jeg er ikke sikker på at det hjalp. - Jeg siger bare, at forældre tager fejl.
- Det er, hvad de er gode til. De gør. - Det er op til os at se ting, de ikke kan.
- Han beder mig gå fra brylluppet. - Nej, han gør ikke.
- Det er så overdramatisk. - Hvis han gør, så er vi der.
Hvad er det I ikke forstår? Jeg skal ikke med.
Hvorfor forstår du ikke, at du skal med?
Her er udsigten fra mit vindue.
- Lækker udsigt. - Og dem her er min fætters æsler.
Det er George og George Junior.
Mine bedsteforældre, vulkankrateret.
- Glem vulkankrateret. Jeg vil se fyren. - Hvor er fyren?
Jeg sniger mig ind nede bagi, når ceremonien er startet.
Krateret er faktisk toppen af en vulkan.
- Okay, Lena, stop så. - Når ceremonier er ovre, så kører vi.
- Se. Sød. - Åh, Gud. Lena.
Jeg ved det. Er han ikke lækker?
- Jeg taler om dig med en fisk i hånden. - Nå så det gjorde du?
Det er ikke fair at angribe køreren.
Er det fair at bestikke køreren til at køre hjem?
Med hvilke penge? Tibby er den eneste, som har arbejdet i sommer.
Hej, jeg har faktisk fyldt min sidste hylde i Wallmans, mange tak.
Betyder det, at der skal være en højtidelig afbrænding af kittelen?
Nej, faktisk så tog Duncan kittelen, men jeg har mit navneskilt.
Kan vi brænde det?
Hej, hvordan gik det med din dokumentarfilm?
Den udviklede sig indtil noget anderledes, end jeg havde ventet, så...
Hvad skal den hedde?
Bailey.
Carmabelle, kom nu, ellers kommer vi for sent.
Hvad laver hun derinde?
Carmen?
Jeg har ændret mening, piger, jeg kan ikke.
- Jo, du kan. - Nej, Lena, jeg kan ikke.
- Carmen? - Hvad?
Carmen, kom nu ud.
Jeg lover dig, alt skal nok gå fint.
Bee, hvordan ved du det?
På grund af hvad jeg har i hånden.
Tag dem på. De gør dig modig.
Bee, jeg kan ikke have et par bukser på til et bryllup.
Og desuden så er din uge ikke slut.
Regel nummer 11:
I tilfælde af en nødsituation -
- vil bukserne automatisk gå til søsteren i nød -
- uanset skemaet.
- Bee, der var ikke nogen regel 11. - Det syntes jeg, der skulle være.
Og jeg påkalder den nu.
- Det lyder som en god regel for mig. - Ja.
Tager du dem så selv på, eller skal vi gøre det for dig?
Kære alle sammen -
- vi er samlet her i dag, for sammen med Gud og disse vidner -
- at fejre indtrædelsen af denne mand og denne kvinde -
- i ægteskabets harmoni.
Undskyld, kan du... Hold den tanke i et minut. Undskyld.
Der er et vigtigt medlem af vores familie -
- som bør være heroppe sammen med os.
Min datter.
Carmen.
Far, jeg er ikke klædt på, jeg...
Jeg har brug for dig.
Undskyld.
- Jeg skal giftes. - Okay.
Undskyld.
Fortsæt bare.
Kære alle sammen -
- vi er samlet her i dag, for sammen med Gud og disse vidner -
- at fejre indtrædelsen af denne mand og denne kvinde -
- i ægteskabets harmoni.
Der er ingen forpligtelser på jorden som er sødere eller bedre, end disse...
Det ville være nemt at sige, at bukserne ændrede alt den sommer.
Men når jeg ser tilbage -
- så har jeg det som om, at vores liv blev ændret, fordi de skulle -
- og at buksernes virkelige magi bare var at bevidne det hele -
- og at holde sammen på os -
- når det føltes som om intet ville blive det samme igen.
Nogle ting vil aldrig være det.
Men vi vidste, at lige meget hvor langt vi gik at vores egen sti...
Så vil vi altid finde samme igen.
Og med det kan vi komme gennem alt.
For os. Dem vi var, og dem vi er.
Og dem vi bliver til.
For bukserne.
Og for søsterskabet.
Og dette øjeblik og resten af vores liv.
Sammen og hver for sig.